I ett land av myter, och tider av magi,-
-vilar ödet för ett stort rike, på axlarna av en ung man.
Hans namn är... Merlin.
Trots alla år som gått, saknar jag honom fortfarande.
Han var en god far.
- Jag är glad att vi gick hit. - Jag också.
Jag tror att han skulle vara stolt.
Särskilt över Elyan. Inte bara för att du är en riddare,-
-utan för den människan du har blivit. - Hon har rätt.
Absolut. Du är enastående, särskilt när det gäller att smickra damer,-
-om inte annat. - Lyssna inte på honom.
- Nej, Elyan älskar bara en kvinna. - Berätta, jag är din syster.
- Har Arthur inte sagt något? - Arthur berättar aldrig något för mig.
- Men han sa vem Gwaine är kär i? - Sig själv?
Wane naedras, fram thaes foldan bosme astigath ge.
Skydda drottningen. Ta er till skogen, fort!
Sov, milady ... för det kan dröja ett tag, innan du får en chans att göra det igen.
S05E06 *The Dark Tower*. Översättning: ammi.
Merlin, stockros.
- Ett korn? - Och nejlika, två korn.
- Lungört? - Tre korn.
- Vad hände? - Vi hamnade i ett ormbo på ridturen.
Var är Guinevere?
- Var är hon? - Jag bad henne att rida iväg. Hon flydde.
- Arthur? - Vi rider i gryningen.
- Det här är ingen olyckshändelse. - Trolldom?
Mörk magi, rinner genom deras ådror. Egentligen borde de vara döda.
Då hade de tur.
Jag fruktar att det ligger mer bakom, än bara tur.
- Kan du lära dig att knacka? - Förlåt, sire.
Jag ville berätta att Leon och Percival, är bättre.
- De är på god väg att återhämta sig. - Det är goda nyheter.
Arthur... ... det finns bevis för trolldom.
Gaius misstänker att Morgana, är inblandad.
Du kan gå, Merlin.
- Jag har förlorat Guinevere, en gång. - Du kommer inte att förlora henne.
Vi kommer att hitta henne. Jag svär.
Vi ska ta med henne hem.
God morgon, milady.
- Vad vill du med mig? - Jag tänkte vi kunde leka en lek.
- En lek? - För att se hur mycket Arthur älskar dig.
- Det kommer inte att fungera. - Du underskattar hans känslor.
- Han är inte dum. - Vi får se.
- Han vet det är du, att det är en fälla. - Han vet, men han kommer ändå.
Hon måste ha slitits ur sadeln, av någon kraft.
Här. Spår.
De är på väg österut.
Då rider vi!
Här.
Är det för simpelt för dig, nu när du är drottning?
- Jag vill inte ha något från dig. - Bara min krona.
- Drick det, du kan behöva det. - Varför?
Jag skulle inte vara så nyfiken över att få veta.
Det börjar bli för mörkt.
- Vi fortsätter österut. - Vi har förlorat spåret.
Då får vi spåra upp det igen.
Arthur.
Jag ska prata med honom.
- Sire? - Hon kan inte vara långt borta.
Jag vet. Men vi måste göra det tillsammans.
Vi slår läger, jag ska göra en brasa. I morgon hittar vi spåret igen. Kom nu.
- Fortsätt. - Vart tar du mig?
Det upptäcker du.
- Vad är det här för ställe? - Sov gott.
Morgana!
Elyan.
- Om jag hade stannat hos henne ... - Du räddade Percival, och León.
Men inte min egen syster.
- Vi får ta åt oss allihop. - Hon uppfostrade mig.
- Du skulle inte förstå. - Det gör jag.
Jag vet inte ... vad jag skulle vara, om det inte vore för henne.
- Jag kan inte förklara. - Du behöver inte.
- Det är okej. - Tornet ...
Det är en dröm.
Allt i skuggan var dött. Och ljudet, det var som barnskrik.
Och regnet som föll, var som blod. Jag hade samma dröm.
Jag var vilse i en skog, och träden hade klor-
-och när jag slutligen kunde fly, kom jag till en slätt.
Tom, så långt ögat kunde se, förutom ...
... En svart pelare av sten, som sträckte sig mot himlen.
Ett torn så mörkt, att det kunde svälja solen.
Det Mörka Tornet.
En plats, som alla unga riddare lär sig frukta, och det med rätta.
- Där har många mött sin död. - Jag har aldrig hört talas om det.
Av goda skäl. Det sägs att blotta omnämnandet av det-
-kan bringa undergång till den som hör det.
Nåväl, låt oss inte nämna det igen.
Jag hade en dröm om att äta en ost som smakade äppelpaj.
Någon annan som hade den drömmen? Ni har missat något.
Varför har båda två, samma dröm?
- Giftet. Det måste finnas kvar i ådrorna. - Men samma dröm?
Arthur, Morgana trollade fram ormarna. Leon och Percival,-
-skulle ha varit döda, om hon ville det. - Så vad menar du?
Hon planterade de visionerna i deras sinnen. Det är en fälla.
Hon lockar dig till din undergång.
Tornet. Det är dit hon har fört Guinevere.
Jag har beslutat att rida till det mörka tornet.
Det är min övertygelse att Guinevere, har fängslats där.
Jag vet inte vilka fasor som väntar, så jag rider ensam.
Jag är ledsen, beslutet är taget.
Du kan inte stoppa mig, Arthur. Hon är min syster.
- Eller mig, Arthur, hon är vår drottning. - Och vår vän.
Hon är en jungfru i ett torn. En dam i nöd. Jag föddes för det här ögonblicket.
- Du kan vända om, Merlin. - Jag gav dig ett löfte, minns du det?
Det mörka tornet.
- Hur kommer vi dit? - Genom ogenomträngliga skogen.
- Men den är ... ogenomtränglig. - Exakt. Vi kan omöjligen gå igenom.
Vi måste.
Fortsätt.
Elyan?
Det var ändå trubbigt.
- Stanna inte! - Vi har förlorat vägen.
- Vi måste fortsätta norrut. - Hur vet vi vilken väg som är norrut?
Murgrönan. De bleka bladen mot söder, de mörka bladen, är vända åt norr.
- Vi är på rätt väg. - Vi bör nå tornet vid solnedgången.
Vi måste öka takten!
Gwen.
Merlin?
Kom, så äter vi.
- Vi borde ha kommit ut ur skogen nu. - Titta!
Vad är det?
- Hur är det möjligt? - Vi har gått runt i en cirkel.
Vi har slösat bort en hel dag!
Låt oss slå läger för natten. Få lite vila, så tänker vi klarare i morgon.
Jag gav dig ett löfte. Minns du?
Hon kommer att följa med oss hem.
Ät. Här ... Mat får mig alltid att må bättre.
Skulle du föredra lite kyckling?
Du måste äta. Du tynar bort.
Jag vet inte vilket grym lek du leker, men jag tänker inte knäckas av dig.
Jag trodde det skulle vara trevligt.
Jag vet hur ensam du måste vara, alldeles själv i det rummet.
Du är åtminstone inte fjättrad ... och det finns dagsljus.
- Du kan röra dig, du kan se ... - Förväntar du dig tacksamhet?
Även jag har lidit, Gwen.
Jag tillbringade två år, i mörker.
Tillbringade två år, fastkedjad vid en vägg, på botten av en grop.
Det visste du inte.
Jag kunde ha sålt min själ, för någon som visade mig sådan här vänlighet.
Men om du vill att jag tar dig tillbaka dit upp ...
Välkommen till mitt rike, Emrys.
- Vem är du? - Jag är drottning Mab.
Jag är den här platsens ande,-
-och för alla platser som ger förtvivlan i människornas hjärtan.
Få har någonsin sett mig, Emrys. Du bör skatta dig lycklig.
Ni ... allt i skogen ... det är förbryllande.
Skogen är bara ett steg, på resan.
- Hur hittar vi vägen ut? - Åh, du lilla, du ska inte behöva fråga.
Vänster är höger, och höger är vänster.
Och vägen bakåt, är vägen framåt. Det är enkelt.
Enkelt!
Du har en inre syn, Emrys, du måste lära dig att lita på den.
För mycket större utmaningar ligger framför er.
- När vi når det mörka tornet? - Om.
- Vad menar du? - Du måste se upp, Emrys.
Tornet är inte en verklig plats.
Det är hjärtats vila, själens djupaste rädsla,-
-stillheten i kolibrins öga.
Sluta prata i gåtor!
Då skall jag tala i rim.
Hör mina ord med vederbörlig oro,-
-för en av er kommer inte tillbaka.
Vad menar du?
Vilken av oss?
Vi måste hitta öppningen där vi såg Dolorousslätten.
- Men vilken väg är det? - Norrut.
Snälla. Jag vet att jag kan ta oss dit.
Jag skulle inte göra något för att riskera Gwens liv.
Jag kan ta oss till det mörka tornet. Jag är säker på det.
Jag vet vad Gwen betyder för dig. För oss alla.
Vi måste norrut.
- Och vilket väg är det, Merlin? - Den vägen.
Nej, det är ...
... däråt. Hur i hela friden visste du det?
Luktsinnet. När vinden kommer från norr, kan du känna lukten av havet.
- Det är löjligt. - Lita på mig. Bara den här gången.
Arthur...
- Ge honom en chans. - Vad har vi för val?
Är du säker på att det är rätt väg, Merlin?
Merlin, du är ett geni!
Vilken väg nu?
- Hur långt tror du att det är? - Vi ser åtminstone vart vi ska.
Låt oss inte bara stå här och titta på det.
Jag tänkte att du kanske vill äta med mig.
Kom, du måste äta, annars tynar du bort.
Dina händer är kalla. Jag har en varm eld till dig.
Allt du vill ha, kan du få. Jag kan ge det till dig.
- Varför gör du det här? - För att vi är vänner, har alltid varit.
- Låt mig vara. - Gwen?
- Vad försöker du göra med mig? - Jag hjälper dig.
- Jag ser efter dig. - Jag vill inte ha något från dig.
Låt mig veta om du ändrar dig.
Vi har inte tid att vila.
Jag klarar mig.
Titta inte. Det kommer att bli bra.
Titta inte.
Titta inte. Det kommer att bli bra.
Merlin!
Vi måste fortsätta.
Guinevere?
Åh! Arthur!
Nej, jag vet att det inte är du.
Jag vet att det inte är du.
Guinevere... titta på mig.
- Jag vet att det inte är du. - Snälla.
- Jag vet att det inte är du. - Det är jag. Det är Arthur.
- Jag vet att det inte är du. - Ser du?
Det är jag. Det är Arthur. Du är säker nu.
Det är okej.
Jag är här.
Min älskling, det var fel att låta dig lida. Alruneroten är grym.
Den tränger ner till djupet av din själ, gör dig medvedslös av rädsla och fruktan.
Gwen, du har varit så modig, men det var nödvändigt.
Gwen, du är inte ensam nu. Du behöver aldrig vara ensam mer.
Jag är den enda du kan lita på. Allt du har kvar i världen.
De andra hånar dig, hatar dig.
Kom ... Du behöver vila, en ordentlig vila.
Nej!
Oavsett vilken knäpp lek du leker, vill jag inte vara en del av den.
Jag stannar hellre och dör.
Något är fel.
Det är för lätt.
Är du någonsin glad?
Arthur!
Stanna där!
Ingen rör sig!
Stanna precis där ni är.
Vad utlöste det?
Golvstenen. De måste reagera på tryck.
Här. Jag använder det här.
Jag går först.
- Jag fortsätter. - Nej, Elyan!
Ingen av oss skulle ens vara här, om det inte var för mig.
Jag måste göra det.
Elyan!
- Gwen. - Elyan...
- Vad har hon gjort med dig? - Nej. Akta dig!
Det låter dig inte passera.
Morgana har förtrollat det, för att skydda mig.
Du kan inte befria mig, Elyan. Lämna mig här.
Du kan inte överlista det. Det kommer att kämpa intill döden!
Elyan! Gå! Rädda dig själv!
- Gwen. - Elyan...
Jag är här. Jag är här.
Jag är här.
För ett ögonblick ...
... trodde jag inte att jag skulle vinna.
Far skulle vara stolt över dig.
Och över dig. Så stolt.
Jag blev varnad, att en av oss inte skulle återvända.
- Det är inte ditt fel, Merlin. - Elyan, är död.
Svärdet som Elyan föll offer för, var säkert avsett för Arthur.
Nu är han säker, och även Gwen.
Hur är det?
Arthur tror att han har vunnit. Han har ingen aning.
- Förstår du nu vem du kan lita på? - Dig, Morgana. Det har alltid varit dig.
Du är inte en av dem, och du kommer aldrig att bli.
Du vet inte hur mycket jag hatar dem. Allihop.
Du har klarat dig väl, med att se förbi den verkliga sanningen.
Du har en viktig roll att spela i framtiden.
Tillsammans kommer vi att se till att allt Arthur har kärt, förstörs.
Har du märkt något konstigt med Gwen på senaste tiden?
Arthur!